Na podzim 1923 dosahovala inflace v Německu závratné hodnoty 29 500 % za měsíc. Peníze prakticky ztratily hodnotu, německé hospodářství tím bylo paralyzováno a na některých místech docházelo k rabování. Hyperinflace byla důsledkem vydávání nekrytých bankovek v průběhu první světové války, ke kterým se po jejím skončení přidaly nerealisticky stanovené splátky reparací. Definitivní zhroucení německé měny pak přinesl rok 1923, kdy došlo k francouzsko-belgické okupaci průmyslového Porúří, ve kterém se Němci uchýlili k finančně náročné politice pasivního odporu.
Situace se uklidnila teprve s měnovou reformou a zavedením tzv. rentové marky, která byla kryta státními zemědělskými a průmyslovými pozemky. Směnný kurz byl stanoven v poměru jedna rentová marka k jednomu bilionu starých papírových marek. Do oběhu se nová měna dostala v polovině listopadu a hyperinflaci prakticky okamžitě zastavila. Díky tomu je operace považována za jeden z nejúspěšnějších monetárních experimentů v dějinách. Unikátnost operace spočívala v tom, že inflace nebyla zkrocena tradičním nástrojem, tedy zmenšením množství peněz v oběhu, ale pouhým psychologickým efektem obnovení důvěry v měnu.
Po přijetí nového schématu plateb válečných reparací, tzv. Dawesova plánu, byla v roce 1924 zavedena říšská marka, která byla opět kryta zlatem. Protože nová marka byla vydávána v poměru 1:1 vůči rentové marce, ta mohla zůstat v oběhu a poslední její bankovky a mince byly staženy až roku 1948.
Rozměry: 119 x 65 mm