Nezbytným příslušenstvím vojenských letounů byl v minulosti i tzv. fotokulomet, kterým šlo kontrolovat podmínky a výsledky letecké střelby, například parametry dálky cíle, jeho rakurs, chyby míření a podobně. Fotokulomet byl v podstatě filmová kamera, která se spouštěla stlačením tlačítka střelby pilotem. Výsledkem jeho činnosti pak byla série snímků, které se vyhodnocovaly pomocí různých přístrojů.
Jedním z nich bylo i zařízení vyvinuté na Letecké fakultě Vojenské akademie Antonína Zápotockého Brno v roce 1959. Později byly produkovány i další kusy v řádu několika desítek pro potřeby našich leteckých útvarů.
Přístroj se skládal ze dvou základních částí, projekční a počítací. Projekční část obsahovala dva projektory, z nichž jeden promítal na filmové plátno fotokulometný snímek a druhý do tohoto snímku zobrazoval svítící úsečku, jejíž délku bylo možné plynule měnit a současně měřit. Ztotožněním svítící úsečky s příslušnými rozměry na snímku se získaly potřebné podklady pro vyhodnocení podmínek střelby. Počítací část přístroje byla tvořena několika nomogramy ovládanými pomocí mechanických převodů, čímž se urychlovalo zavádění vstupních a odečítání výstupních hodnot.
Šedě nastříkaný přístroj disponoval dvěma objektivy Meopta Miron. Jeho délka byla 400 mm, šířka 280 mm a výška 260 mm. Celkem vážil 7,5 kg. Na prototypu byla umístěna i rytá tabulka s údaji o autorství projektoru.